Az utóbbi években megszaporodtak a Janovics Jenő életével foglalkozó könyvek: Zakariás Erzsébet tollából 2014-ben és 2015-ben jelent meg róla egy-egy könyv, 2020-ban egyfajta irodalmi forgatókönyvet adtak ki (Duló Károly: A Janovics forgatókönyv – Munkanapló), két éve Kollarik Tamás és Zágoni Bálint szerkesztésében érkezett a következő kötet (Janovics Jenő – Egy élet a magyar kultúra szolgálatában, a színháztól a mozivászonig), most pedig a Nemzeti Filmintézet Filmarchívuma állt elő egy impozáns albummal. Ők sem először foglalkoznak Janovics életművével: az általa forgatókönyvíróként és producerként készített A tolonc című 1914-es film 2008-ban került elő (elveszettnek hitték), majd felújított változatban a filmhéten moziban is vetítették, majd DVD-n is megjelent. A filmet Kertész Mihály rendezte, aki később egy bizonyos Casablanca című filmmel vált világhírűvé Hollywoodban, a főszerepben pedig Jászai Mari látható egyetlen fennmaradt filmszerepében.
![](https://cdn.magyarnemzet.hu/2024/07/-22k4q7kUOv1upYworuvuPQEYNLCLlk3vpg0Zq8vFvs/fit/896/504/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzY2YjdkNzliM2EwYTQzZmZiZTZhOTgzYTAxZTRmYTEw.jpg)
Janovicsnak maga az élete is filmszerűen fordulatos, sőt tragikus volt, talán részben ezzel is magyarázható az iránta támadt érdeklődés, ami őt magát lepné meg a legjobban, mivel életében eltörléssel és elhallgatással kellett szembenéznie. A kárpátaljai Ungváron született, Budapesten tanulta ki a színészetet, majd Kolozsvárott lett belőle rendező, színházigazgató (és polihisztor). Itt elsőként látta meg a művészet potenciálját a századfordulón feltalált mozgkóképes attrakcióban, miközben színházi szakma ekkoriban rettegett riválisnak tekintette a filmeket. Ő forgatta az első erdélyi némafilmet, és habár életének hetvenhárom évéből csak hétben foglalkozott mozgóképpel, ezalatt is felmérhetetlen hatást gyakorolt erre a művészetre. 1913-tól Kolozsvárott virágzott a magyar film, 1918-ig ötvenet forgatott. Janovics indította el a pályán Kertész Mihály mellett Korda Sándort (VIII. Henrik magánélete), aki a brit filmipar meghatározó alakjává vált, a színészek közül pedig Várkonyi Mihály és Berki Lili kezdte a keze alatt a pályafutásukat. A Szamos partján egy kisebbfajta Hollywoodot épített fel, de az ígéretes műhelyt romba döntötte az I. világháborús vereségünk és a trianoni békeszerződés.
Miután Erdély Romániához csatolása filmgyárosként ellehetetlenítette, a magyar színház és a magyar szó védelmének szentelte az életét Kolozsvárott, ahonnan végül 1932-ben üldözték el. Amikor a második bécsi döntés értelmében Észak-Erdélyt újra hazánkhoz csatolták, folytathatta volna, ahol abbahagyta, de ezúttal - a sors fintoraként - zsidó származása miatt vált nemkívánatossá, sőt ezúttal már nem a románok, hanem honfitársai próbálták őt kitörölni a történelemből. A legenda szerint színészi tapasztalatát is latba kellett vetnie, hogy kicsússzon a Gestapo karmai közül, majd a világháború után ismét a kolozsvári magyar társulat igazgatójának választották, de az új évad premierjének napján meghalt. Részben munkásságával is magyarázható, hogy Kolozsvár ma a román filmművészet központja, itt rendezik meg a legnagyobb A kategóriás filmszemléken is sikert sikerre halmozó román filmek fő bemutatási platformjának számító Transilvania filmfesztivált (TIFF), amit a világ legjobb negyven mustrája közé sorolnak.
Janovics színházcsinálóként is úttörő volt, de a filmarchívum kötetének egyik újdonsága, hogy csak a filmes pályafutására fókuszál a két szerző. Zágoni Bálint, a kolozsvári Filmtett Egyesület ügyvezetője 2005 óta kutatja Janovics filmgyártói munkásságát, jegyzi például a Janovics Jenő, a magyar Pathé című dokumentumet is. A filmarchívumot pedig Kurutz Márton képviseli a szerzők közt, akinek az 1945 előtti magyar filmtörténetet és az elveszett filmek a szakterülete. A Janovics Jenő – A kolozsvári filmgyártás megteremtője című kötetben a legújabb kutatási eredményeikről számolnak be tudományos igényességgel, valamint a mozgókép művészetéhez illően látványos jelenet- és forgatási képekkel, korabeli plátokkal és forrásszövegekkel tekintik át alanyuk életét és munkásságát. A rendkívül alapos munka Janovics filmes alkotótársainak portréján keresztül bemutatja az általa formált műhely közösségét is, de a kiadvány derekát a filmográfia tizenkilenc legfontosabb darabjának leírása teszi ki, ami már csak azért is figyelemreméltó, mert a művek nagyja mára elveszett, annyi tudható róluk, amit ebben a könyvben olvashatunk. A Janovics-láznak pedig még nincs vége: a kolozsvári magyar napokon, augusztusban színdarab érkezik róla ifj. Vidnyánszky Attila rendezésében, Vecsei H. Miklós szövege alapján.