Nagy a visszhangja az elszakított országrészeket jelképező szobrok avatásának a Szabadság téren. Majdnem minden lap kiemelten számol be az ünnepi eseményről. Az Ujság pátosszal ír január 18-án a rendezvényről, s Pásztor János, Sidló Ferenc, Strobl Alajos, Szentgyörgyi István alkotásairól. „Szombaton még könnyezett az ég Budapest fölött, vasárnap már a januári napsugár csókolta végig a Szabadság-teret és rajta a szétszaggatott Magyarország négy fájdalmasan szép, allegorikus képét. Észak, Dél, Kelet és Nyugat. Négy szobor, négy oltár, ahová tegnap elzarándokolt a megalázott és megcsúfolt magyarság. Ember ember hátán szorongott ott tegnap a kőbe faragott magyar gondolatok előtt, […] Tíz órakor már fekete volt a tér az embertömegtől és valami nagy, nagy csend, áhitat a paloták között, a nemzeti színű lepelbe takart négy szobor körül. És még mindig jöttek öregek, fiatalok, asszonyok, leányok, hontalanná vált vármegyék szétszórt szomorú magyarjai, bujdosók és kiüldözöttek, akiket a fájdalmak vonata hozott fel tépett Magyarország szívébe, […] Tizenegy órakor megkondultak Budapest templomainak összes harangjai, megálltak a villamosok, a vonatok: tíz percig szünetelt az élet. Ugyanakkor a Szabadság-téri oltárok előtt felhangzott a magyarok örök imádsága. Födetlen fővel, könnyes szemekkel énekelt százezer magyar a januári ég alatt és a nap ragyogott fölöttük. […] És a nemzeti színű leplek lehullanak a négy szoborról. Ott áll Csaba vezér, a Felvidék tót leánya, a Bánság sváb leánya és a Nyugat-Magyarországért szenvedő ifjú magyar… Zúgnak a harangok, a templomokban hangosan imádkoznak a hívők és a Szabadság-téren tompán zúgja, harsogja a tömeg: Hiszek egy Istenben, hiszek egy hazában…”
![](https://cdn.magyarnemzet.hu/2021/07/Cz1FFJf_b4g5X4vtYsDolefhC-nHxGJzOy3LsIlWX88/fill/1548/965/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzQ1M2E5ZmI0MTM4MTQ0Zjg4NTA5NTNiMjBiYjZmMDdk.jpg)