„Létezik egy erdő, amit az ember nem háborgat. Egy erdő, ahol láncfűrészek zaja nem hallatszik. Ahol a fák évszázadokig élhetnek, és végül ugyanott válnak földdé, ahol megszülettek.” A narrátor, Für Anikó hangja szinte simogatja a lelket, ahogy belekezd a történetbe, amelynek főszereplője – annak ellenére, hogy számtalan mellékszereplő is felvonul – a bükk, amely mint a Föld legősibb teremtményei közül való a fák képviselője: érez, értelmez és kommunikál, veszélyre figyelmeztet, elriaszt, vagy szerelemre hív – a maga módján. Képes arra, hogy a gyökérszőreihez csatlakozott gombafonalak szövedéke segítségével akár több száz kilométer távolságra is információt küldjön. Kifinomult kapcsolatrendszere révén az ősi bükkerdő minden fája egyszerre terem, és egyszerre tart – akár több éves – szünetet.
![](https://cdn.magyarnemzet.hu/2024/09/Q79hZ3k4vj-3tsPZjHS7Mfn9Myt_mOO9WPrk3gn0cHE/fill/550/310/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzM2MzRhOTM5M2NiODRhZDJhOWJhZDRiMDU2NzQ3OWY1.jpg)
Szulejmán-kutatások – Sosem látott leletanyagra bukkantak Magyarországon
A középkori török elit körében használatos aranyozott evőeszközöket is találtak.